"Аліса вже звикла до сюрпризів і абсолютно не здивувалася цій зустрічі.
Синя гусінь томно курили кальян, не звертаючи ніякої уваги на те, що творилося навколо ".
- Ти хто така?
- Зараз, право ...
Не знаю, пані, я ...
Знаю, ким була сьогодні вранці, але з тих пір я вже кілька разів змінювалася.
- Ну що це ти несеш? Ти в своєму розумі?
- Не знаю! Мабуть, в чужому.
- Не розумію.
- Я й сама нічого не розумію.
Стільки перетворень в один день!
- От бачиш: все кудись рухається і в щось перетворюється.
Чим же ти незадоволена?
- Ну, я ж стаю маленькою, коли мені треба бути великою.
І навпаки. Це дуже незручно. - Ну, я ж стаю маленькою, коли мені треба бути великою.
І навпаки. Це дуже незручно.
- Откуcішь з одного боку - підростеш.
З іншого - зменшити.
- З одного боку чого? І з іншого боку чого?
- Гриба!
"Аліса дивилася на гриб, намагаючись визначити, де у нього одна сторона, а де інша.
Гриб був круглий, і це зовсім збивало з пантелику ".
- Цікаво, який з них який?
Тепер цієї дурнуватій невизначеності буде поменше!
Дорогий Чеширський котик!
Скажіть, будь ласка, куди мені звідси йти?
- А куди ти хочеш потрапити?
- А мені все одно - тільки б потрапити куди-небудь.
Ну, тоді все одно, куди йти.
Абикуди ти обов'язково потрапиш.
Потрібно тільки довго йти і нікуди не звертати.
- А що за люди тут живуть? - Он там живе капелюшних справ майстер.
А он там живе березневий заєць.
Все одно, до кого ти потрапиш - обидва вони не в своєму розумі.
- Чому?
- Майстер стільки возився з болванками для капелюхів, що вкінець зболванився.
Тепер його звуть Болванщик.
Ну, а березневий заєць вкінець очі посоловіли.
Hі, від весняного березневого сонця.
- На що мені божевільні?
- Ну, нічого не поробиш: всі ми тут не при своєму розумі!
І я. І ти.
- А можете Ви зникати не так раптово, сер?
- Добре.
- Так ...
Видала я котів без посмішок, але посмішку без кота ... - Так ...
Видала я котів без посмішок, але посмішку без кота ...
Такого я ще не зустрічала.
"Пройшовши трохи далі, вона побачила будиночок березневого зайця.
За столом пили чай березневий заєць і Болванщик.
Між ними міцно спала миша Соня ".
- Зайнято! Зайнято! Місць немає!
- Як це немає ?!
- Випий вина.
- А я щось його не бачу. - Ще б пак - його тут немає!
- А навіщо ж Ви мені його пропонуєте? Це не ввічливо!
- А ти всілася без запрошення - це теж неважливо!
- Вас тут тільки троє, а приладів набагато більше.
- Ну, хіба було б краще, якби нас було більше, а чашок - менше?
Думай, що говориш!
- Я завжди кажу те, що думаю і думаю, що говорю!
- Ха-ха-ха-ха-ха-ха! Але це ж не одне і те ж!
Ти так, чого доброго, скажеш: "Я бачу те, що їм, або я їм те, що бачу."
- А мені здається, ви попросту втрачаєте час!
- Як би не так. Час не втратиш - не так на такого напали!
- Звичайно звичайно! Я з вами згодна...
- Ти з ним, мабуть, ніколи не розмовляла?
- Може, я і не розмовляла, але зате не раз думала, як убити час.
- Воно цього не любить!
- Ось! А з нами воно посварилось!
- І тепер у нас весь час 6:00.
І весь час пора пити чай.
- Ми навіть посуд не встигаємо помити.
- Ой, у житті не бачила такої дурнуватій компанії!
Ні, швидше-швидше звідси в сад.
Скажіть, будь ласка, навіщо ви фарбуєте ці троянди?
- Розумієте, панночка, потрібно було посадити білі троянди.
А ми, дурні, посадили червоні.
Якщо королева дізнається - плакали наші голови!
(бій барабанів)
"Який картёж! - Подумала Аліса.
Це слово звучало якось не так, але вона не знала, як видужати.
Може, і їй треба було кинутися ниць при вигляді такого блискучого ходи?
Однак, ніяких правил на цей рахунок Аліса не пам'ятала.
Навіщо влаштовувати ходу, якщо всі будуть падати ниць?
Ніхто нічого тоді не побачить! "
- Це що таке?
- Ваша Величносте, вони хотіли ... - Все ясно! Відрубайте їм голови!
- Не бійтеся, я вас в образу не дам!
- Ну як?
- Пропали голови, ваше Величносте!
- Відмінно! Зіграємо в крокет!
- Зіграємо! - Всі по місцях!
Відрубайте їй голову!
Голову йому геть! І цьому відрубайте голову!
- Тут так звикли рубати голови - дивно, що хтось ще уцілів!
- Ну як справи?
- З ким ти розмовляєш?
- Це мій друг - Чеширський кіт. Дозвольте представити.
- Ну, він мені не подобається! Втім, нехай поцілує руку, якщо хоче.
- Спасибі, але щось не хочеться!
- Кат, до мене!
Відрубайте йому голову!
- Не можна ж відрубати голову, якщо крім голови нічого немає!
- Раз є голова - значить, можна рубати!
Що робити з тобою - я ще подумаю, а його судитимуть королівським судом!
ПІСНЯ: Не дарма дана нам пара рук - без них не життя, а мука!
Чим плескати по лобі, якщо раптом на лоб сідає муха?
Інша справа - голова! Навіщо вона буває?
Чи не колють головою дрова, цвяхів не забивають.
Хоч у одних вона порожня, іншим її морочать.
Але кожен явно неспроста втрачати її не хоче!